Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: www.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Nikar ne umri!
Dajmo, fotosinteza!
Lepa obleka. –Hvala. Meni je všeč vaš suknjič.
Hvala. Upam, da letalo ne bo zamudilo.
Ne bi smelo. Vidite?
Ta letalska družba slovi po točnih prihodih in odhodih.
Guglala sem in videla, da ima 98 … Ne, 96?
98 % pozitivnih ocen. Spletnih uporabnikov.
Kar je visok odstotek.
Rancho Cucamonga Mary 73, ki ji brezpogojno verjamem,
zelo hvali to družbo.
Ja in prigrizke bomo dobili. –Super!
Oprostite, kaj je bilo to? –Kaj? –Zrinili ste se.
Nisem. –Veste, da ste.
Nisem opazil. –Razumem. –Prosim?
Videla sem, kar ste naredili. Vem. Res je …
Kaj pa sem naredil? –Stali ste ob meni v tem suknjiču
s tem obrazom in očarljivostjo,
potem ste strateško klepetali z mano,
pripravili ste se
in potem brezbrižno stopili predme,
kot da sem izgubila spomin in pozabila, kaj je bilo pred 15 sekundami,
ko ste bili za mano. –Ni res.
Kristus! Spet to počnete.
Kot da gledam učitelja sleparjev. –Takole je bilo.
Prišel sem do izhoda v upanju, da letalo ne bo zamujalo.
Začel sem prijeten klepet,
ko sem videl vrh vašega ledenega značaja
in sem moral stopiti naprej, da me ne bi posrkalo.
Kristus! Spet!
In zdaj me prikazujete kot avtorja neke bizantinske zarote
makijavelistične ugrabitve mesta v letalu s samo osmimi sedeži.
Veste, kaj? Res je neumno.
Če se motim, stopite korak nazaj, ne naprej.
Ne bom, ker bi moral spet stati ob vas.
Razumem.
Pred nekaj leti bi rekla nekaj trivialnega. Recimo:
"Ni več kavalirjev." Ampak to je še huje.
Vi ste predstavnik sveta, ki se sploh ne zna več vesti.
Še več, imam vas za enake
naložbenim bančnikom, politikom in teroristom.
Vsi prezirate vljudnost, pravila in bonton.
Čeprav se ne morete vkrcati prvi,
ker se najprej vkrcajo tisti s posebnimi potrebami. Jo vi imate? –Ja.
Potrebo, da sem tam.
Presneto!
KDO SPLOH MARA POROKE?
ALI
NARCIS NE SME UMRETI, KER BI TO POMENILO KONEC SVETA
Čudovito! –Krasno!
Bi kdo zamenjal sedež? –Pretiravate. –Kdor koli?
Zadaj je super.
Ne morem verjeti.
Kristus!
Kaj vas vodi v San Luis Obispo? –Ni vam treba. –Kaj?
Govoriti. Resno. Ljubše bi mi bilo, če bi molčali. –Prav.
Povlecite, kjer je označeno. –Ni oznake.
Meni dajte. –Ne dam. –Dajte.
Ta očitno nima prave oznake.
S slino?
Hvala.
V Pasa Robles grem.
Pasa Robels se reče. –Izgovori pa se Robles.
Imenuje pa se Robles.
Ni pomembno. –Upam, da je večji kraj. –Ni.
Če vas bom videl v restavraciji, bom šel v drugo. –Ne bom v restavracijah.
Zakaj? Greste v umobolnico?
Grem na nekaj tako napornega … Na aktivno poroko.
Pa ja ne na Keithovo in Anneino?
Koliko porok pa je lahko na isti dan v Paso Roblesu?
Upal sem, da najmanj dve. –Satana sem krivila za ta sedež,
dejansko pa je kriv Keithov pomočnik.
Od kod poznate cenjenega Keitha? –Pred šestimi leti sva bila zaročena.
Kristus, Lindsay ste. –Zakaj? Od kod ga poznate vi?
Isto mamo imava. –Hudiča! Ste Frank?
Hujši ste, kot je rekel. –Vi tudi.
Kristus! Resno?
Ja.
Avto bi moral čakati.
Let je bil zgoden. –Res? Meni se je vlekel.
Kaj veste o mojem in Keithovem odnosu?
Vem, da je prekinil zaroko pet tednov pred poroko.
Zdaj vem tudi, zakaj. –Tudi vas je popljuval.
Kaj je rekel? –Ni pomembno.
Ne mamite me z žaljivkami, potem pa jih zamolčite.
Bom drugače umrla sama?
Keith je izmeček in za vas je bolje, da niste z njim.
In to nekaj pomeni, ker tudi vi niste ne vem kaj.
Nevesta se mi smili, kdor koli je.
Je niste spoznali? –Kot nisem vas.
Keithu se izogibam, kolikor gre.
Mama je vztrajala, da pridem na to sranje, drugače vas ne bi spoznal.
Krasna misel. –Rekla je, da moram priti, ker lahko rečejo le, da si grozen,
kar je subjektivno. Če ne pridem, pa je objektivno.
No, pa ste prišli. –Zakaj pa ste vi prišli na njegovo poroko?
Kolikor se spomnim, vam je strl srce. –Na tisoče koščkov.
Ga niste tožili? –Morala sem se znesti na nekom.
In starši so izgubili 32000 pologa.
Ste zmagali? –Pogodila sva se. –Ste se bolje počutili?
Prišla sem, ker me je povabil.
Povabil vas je, da bi izpadel dober človek,
ne zato, ker bi vas hotel tukaj. –Mislite, da sem želela priti?
Rada bi le pokazala, da sem dober človek.
To deluje samo tako, če je en od vaju dober človek.
In končati moram to poglavje.
Ga še niste? Šest let je minilo!
Se vam zdim kot nekdo, ki se je sprijaznil s tem?
Z drugo se bo poročil. Konec je, sprijaznite se.
Ni isto.
Je upanje, da so poslali dva avtomobila?
S čim se ukvarjate, Frank?
Ko ne sijete na svet s svojo očarljivostjo?
Vodja marketinga sem za J. D. Power in sodelavce.
Za ljudi z najboljšim avtom leta? –Ne, to je časopis.
Kupila sem en vaš "avto leta". Kakšno sranje!
Ponavljam, to je časopis. Vsi nas zamenjajo.
Ste sanjali o takšni karieri? Deljenje nagrad s figo v žepu?
Uspešno in cenjeno podjetje je.
Korporacijsko prilizovanje na državni ravni.
Mednarodni. In ne omalovažujte nagrad.
Naša država počiva na samohvali.
Ali kdaj kakšen avto ni bil avto leta P. D. Powerja in sodelavcev?
Ne izbiramo mi avtomobila leta. Časopis to počne.
Videla sem te oznake. V vsakem oglasu za vsak avto jih kažejo.
S čim pa se ukvarjate vi?
Kazensko preganjam podjetja in institucije
za kulturno neobčutljivo ravnanje in govor.
Policija za politično korektnost?
Ne. –Spremljate vsako besedo in dejanje
in potem obtožujete ljudi, da so rasisti in diskriminatorji.
Za denar uničujete življenje in ugled.
Ne –Ste sanjali o takšni karieri? Obrnjen fašizem?
Ne spomnim se sanj.
Napaka!
Mislila sem, da je to moja omara.
Pričakuješ odgovor?
Ne.
Zdaj vidim ključavnico na vratih. Uporabiti jo morava. –Ja.
Petkov večer: klinčeva generalka
Kako ti je všeč soba? –Samo spim tam. Pa tebi tvoja?
Povedal ti bom, ko bom pregledal rjuhe z UV lučjo.
Raje se ne pogovarjajva več. –Strinjam se, da bo tako najbolje.
Naju skuša Keith spraviti skupaj? –Ni ravno toliko neumen.
Kaj pa vem. Isti let. Skupaj sva sedela v letalu,
povezani sobi. Zdaj sediva skupaj. Misliš, da je to naključje?
Keithu ni bilo nikoli mar za druga človeška bitja.
Torej sva takšna, da ne vedo, kam bi naju dali?
In zato so naju dali skupaj.
Nočem biti nekdo, ki ga nimajo kam dati.
Nisem si predstavljala takšnega življenja.
V naslednjem bo zagotovo bolje.
No, pa začnimo.
To je torej ona. –Ja.
Je pa visoka. –Danka je. –Mislil sem, da je Nizozemka.
Danka. Iz Danske. –Vem, od kod so Danci.
On pa je enak kot prej. –Plastični ljudje se ne starajo.
Upala sem, da se je postaral in da je postal manj privlačen,
mogoče da se je zredil. –Ga prvič vidiš po bridkem koncu?
Je hudo? –Ja. –Kot si se bala, da bo. –Še huje.
Zakaj ta vrsta tako deluje? –Prosim?
Zakaj nam je mar za ljudi, ki jim ni mar za nas?
Misliš, da si normalna, kar je smešno za umret. –Grozno kruto.
Takole glej. V nekem obdobju
si oblikovala njegovo življenje, česar si ni zaslužil. –Torej sem trapa.
Strinjam se, samo tolažil sem te.
Od pubertete naprej bi morali vsi igrati obrambo.
"Naprej"? Do kdaj? –Do smrti.
Kristus! –Poveljnica je tu. –Vidim, da poznaš mamo.
Bolj, kot bi hotela. –Torej sta se srečali dvakrat.
Howard! –Živa groza.
S kom je? –S punco.
Je Howard pustil tvojo mamo? –Ne samo to, pobegnil je.
Zaradi starejše ženske? –Še zaradi vidre bi jo.
Kakor koli, odšel je.
Ko te partner pusti zaradi mlajše ženske, je grozno.
Ko pa te pusti zaradi starejše, je to perverznost.
Mama bi se enako jezila, tudi če bi bila mlajša.
Ja, ampak bi njena leta lahko izkoristila
za pljuvanje po krivični družbi. Lahko bi si našel mlajšo.
Moj oče jo je pustil zaradi mlajše.
Lahko se spomni tega, če hoče biti boljše volje.
Ampak s tvojim očetom sta se pobotala. –Res je.
Oče je skočil s 7. nadstropja skozi okno, ki ga ima mama za kvadratnega.
Žal mi je. –Brez potrebe. Nisem ga imel rad.
No, očitno nikogar nimaš rad.
Ustrelil me je. –Ustrelil? –Ja.
Rekel je, da sem utelešenje vseh njegovih slabih odločitev.
Je bolelo? –Če je? Je to resno vprašanje?
Kovinski izstrelek pride v telo. Ja, bolelo je. Zelo je bolelo.
In kaj si storil? –Stekel sem k njemu.
K njemu? Zakaj pa ne proč? –Nisem se spomnil. Besen sem bil.
Še enkrat je poskusil, ampak je zgrešil.
Vzel sem mu puško in ga mahnil z njo po glavi.
Očesno votlino sem mu zdrobil. –Kaj pa je naredil on?
Jokal je in me rotil, naj ga ubijem.
Nisem ga. Ne, ker ne bi hotel, ampak si nisem hotel zjebati življenja.
Že tako je bilo zjebano.
Še dobro, da nisem, ker je tisti večer skočil.
Zanimiva družina. –Strinjam se.
Ne moreš 78-letnici reči punca. Traparija.
Kako pa naj ji rečem? –Ne vem.
Koščena na pol mrtva prijateljica.
Piše to v priročniku o politični korektnosti? –Nisem dežurna.
Samo frizuro in ličila rabi.
Na poti sem smo šli mimo pogrebnika.
Če jo držiš za roko, moraš vedeti, kje so pogrebne službe.
Dobesedno jo drži za roko, da ne bi padla.
Nisem je spoznal. –Torej pohiti.
Srce očitno ne sprašuje. –Srce ali spodbujevalnik?
Menda sta hodila na isti faks.
Bila je v 4. letniku, ko se je vpisal. –In zdaj je že 40 let upokojena.
Ju greš pozdravit? –Ja. –Ti? –Ja.
Lepo se imej.
Si dobro? –Nisem. Pa ti?
Zjeban sem in vedno bom tak.
Misliš, da bo kdo opazil,
če se vrnem v hotel? –Ne bo.
Ja. Dobro.
Vem, da nisem popolna, ampak tip ima ogromno težav.
Mislim, mene moj oče vsaj ni ustrelil.
Niti dotaknil se ni puške.
Še ko sem enkrat porabila dva zavojčka obližev za svojo lutko,
se me je komaj dotaknil.
Ne bi rekla niti, da sem jih dobila po riti.
Bilo je … Večno se je opravičeval.
Še zdaj ga grize vest.
Mislim, 7 nadstropij! Zanima me, koliko nadstropij je še bilo,
ker bi lahko zlezel više in na mestu umrl. Ampak ne.
Lahko umreš. Koliko? Ne vem, najbrž je odvisno od zgradbe.
Res … Psihološko je zanimivo, ampak …
Hudiča.
Tat je! Kradel je meni, delodajalcu.
Moja soproga, bivša soproga,
je imela prav. Res znam slikati.
Moje kopije so bile tako slabe, da sem jih moral uničiti. –Laže!
Ker je levičar, trapa!
Rekel je, da jih je naslikala gdč. March.
Po mojem …
Slišala sem, da je rekla "Živjo, Johnny", preden ga je pustila.
Bil je tam, ampak ne razumem zgodbe, da je umetnica.
Nisem je videla slikati.
To je ena njenih ekscentričnosti. Ni dovolila, da bi jo kdo gledal.
Sobota zjutraj
Kup neumnega sranja, ki ga drugače ne bi počel
Nikoli si ne bi mislila, da imaš rad masažo stopal.
Nimam je. Ko sem videl kupon v košari za dobrodošlico,
sem pomislil, da nočem tega.
Nočem, da se mi kdo dotika stopal. Kaj dobrega ali koristnega je v tem?
Zakaj si potem tu?
Ker je vreden 30 dolarjev in bi me še bolj jezilo,
da bi vrgel proč ta denar.
Torej si skopuh. –Še huje. Posebej pri brezplačnih rečeh.
Zbiram brezplačne stvari, posebej iz sivega območja.
Pilice za nohte in copate za enkratno uporabo.
Sivo območje. –Sebe prepričujem,
da želijo, da jih vzamem. Da bi jih moral.
Vzameš tudi žlice za čevlje? –Dolgih ne, samo kratke.
To ni sivo območje. To je kraja in ti si tat.
Vzameš šampon, regenerator in gel za prhanje?
Prej sem, potem pa mi je nekaj steklo v kovčku.
Pa mila? –Okroglih v papirju ne.
Tiste v škatlah pa ja.
Torej si slab človek, ki rad krade.
Ne razumem, da lahko po vsem, kar ti je naredil Keith,
še vedno sliniš za njim.
Ker si opičjak, ki ne razume človeške vrste.
Zdaj, ko te poznam, razumem, zakaj je to slabo.
Ne nehaš ljubiti človeka, ker te je prizadel.
Pomaga pa. –Ljubezen ni razumna.
Očitno. Zakaj ti je sploh bil všeč? –Nisem rekla, da mi je bil.
Kako ga lahko potem ljubiš? –Ljubezen nima nič s tem.
Zdravi ljudje se ne bi strinjali. –Ker so bolni!
Mu del tebe ne želi zaželeti sreče in živeti dalje?
Večji del mene želi, da ga nekdo najde v ledeni reki.
Ni logično želeti smrt ljubljeni osebi.
Potem ne bi imela koga ljubiti, razen sebe.
V tem primeru bi šlo za nevrnjeno ljubezen.
Dejansko mu ne želim smrti. –Dobro.
Želim, da dolgo živi in da je vsak dan beden in da umre od obžalovanja.
Na svetu je 7 milijard ljudi. Ko nekdo grdo ravna s tabo,
ti dela uslugo, ker ti prihrani čas. Sporoča ti, da te ni vreden.
Lahko se zahvališ za informacije.
Zdaj se bom osredotočil na 6999999999
drugih ljudi. Nekdo je gotovo dober.
Si tudi ti tako ravnal? Mirno in razumno izbiraš med populacijo
in iščeš sorodno dušo? –Ne, odnehal sem.
Zato imam pravico opazovati in komentirati tvojo situacijo.
Kakšna srečnica sem!
Tega je že dolgo. –Ni cela večnost.
Oba sta bila mlada. –Dovolj stara, da razlikujeva dobro od slabega.
Mimogrede, sinoči sem govoril z nevesto.
Še opekač je pametnejši od nje.
Trapa je, joške pa ji je oblikoval zdravnik.
Sporoča pa ti, da upa, da sta lahko prijateljici.
Sta govorila o meni? –Nista veliko časa prebili skupaj.
Ne zna sestavljati stavkov in pogosto uporablja zaimke,
zato ne veš, o kom govori. –Čestitam, Keith.
Če ti bo kaj lažje, pravi, da se ne počuti ogrožena od tebe.
Ja, takoj mi je lažje. –Vsaj mislim, da je govorila o tebi.
Rekla je "nje". Mislim, da je mislila nate.
Zakaj se sploh utrujaš s tem? –Saj se ne.
Zabavati se skušam in preživeti današnji dan.
Ti je sploh do česa?
Kolikokrat si se zaljubila? –Enkrat. –In kako je bilo?
Kako lahko kdo pije vino ob 11h zjutraj. –V vinarni smo.
Niste nikoli ob 11h podeljevali nagrade za avto leta?
V ustih še čutim okus paste za zobe.
Prav si imela. –Kaj si rekel? –Takšna poroka je naporna.
Zvlecite se stotine kilometrov,
da bi sodelovali v pretiranem čaščenju najine sreče.
Ja, ker je najina poroka tako posebna, da mora biti huda zajebancija za vse.
Prepomembna sva, da bi slavila v rodnem kraju.
Ali samo en dan, zato se odpovejte vikendu.
In porabite kup denarja za darilo. –Najbrž uživaš v cenah minibara.
80 centov za indijski orešček!
Najbolj smešno pa je, da se ne zavedata, da sta v raju za bedake.
Res tako misliš? –Pol življenja se izmikam šrapnelom maminih zakonov,
oba pa sta se začela s takole širokimi nasmeški.
Nekateri zakoni uspejo. –Ja, nekateri ljudje imajo 6 prstov.
Torej si samski. –Učil sem se na napakah staršev. To je oblika evolucije.
Ne moreš pa zameriti tistim, ki mislijo, da bo njihovo življenje drugačno.
Lahko. Grozno egocentrično.
Razmisli, da je žalost zaradi ljubezni nesmiselna,
ker če bi pristala z nekom, bi bila na koncu vseeno bedna.
Res mi pomaga. Hvala. –Malenkost.
Ne verjameš, da je vsakomur nekdo usojen? –Recimo.
Mislim, da ni nihče usojen nikomur.
Ko bi vsaj tvoja mama in Howardova na pol mrtva prijateljica igrali.
Lahko bi si poskusili iztrgati značaj.
Si govoril s polmrtvo prijateljico. –Malo.
Dolgočasna je in teden depilacije bi rabila.
Mogoče je bogata. –Upam.
Ni bergla, da kriviš mamo in očeta za vse?
Od kdaj so bergle na slabem glasu? Ko si zlomiš nogo, jo rabiš.
Neumno bi bilo hoditi brez bergle. –Ja, ampak zlomljena noga se zaceli.
Nisi odgovoren, da na koncu odvržeš bergle
in se soočiš z novimi izzivi?
Če je odnos staršev in otroka bolan, imaš več možnosti, da boš sociopat
kot socializiran član družbe. Za zmagoslavje volje imam dejstvo,
da ni moje dvorišče polno plitvih grobov.
In kdo se sploh oglaša.
Takšna ljubezenska žalost bi se morala zlahka preboleti.
Pa ni lahko. –Raje sem močan in v riti,
kot šibek in v riti. –Nisem šibka, samo upam.
To je isto.
Sobota zvečer
Samo to ti manjka.
Še ena prekleta poroka ob sončnem zahodu.
Ni nikomur padlo na pamet,
da naredi stopnice ali potko skozi to sranje?
V košari za dobrodošlico so nas opozorili na to.
Na tisoč načinov jo lahko skupiš. –Ja, še enkrat toži Keitha.
Ne moreva s kombijem do vrha?
Samo 30 metrov morava narediti. –Te petke ne bodo zdržale.
Potem pa jih snemi. –Na masaži stopal sem bila. –In?
Ne bom šla na poroko bivšega z umazanimi nogami.
Lahko si jih umiješ v koritu za grozdje.
Me lahko neseš? –Prosim?
Ne morem verjeti, da te moram prositi.
Kaj? –Samo 30 metrov! –Koliko tehtaš?
Nočem izpustiti duše. –Če se to zgodi, me smeš spustiti.
Visoko gostoto imaš. –Močne kosti.
Varljivo razmerje postave in mase. –Še nihče me ni tako počasi nosil.
Kristus, utihni!
Me lahko spustiš pred vrhom, da ne vidijo, da me neseš?
Zakaj? Mogoče bo Keith ljubosumen in si bo premislil.
Keith je pozabil, da sem tu.
Jebenti!
Vroče je! –Zakaj ima duhovnik progasto obleko?
Ker ni duhovnik, ampak Keithov sošolec s faksa.
Mislim, da je Levy. –Kaplan? –Ja, kaplan.
Je naličen? –Vedno.
Po navadi z Narsovim radiant creamy. –Če se prav spomnim, je gej.
Prav se reče feminiziran Američan in pravzaprav panseksualec.
Kaj to pomeni? –Da ga privlačijo vsi spoli in spolne usmerjenosti.
Daj, no! –Če ti povem. –Kako je prišel sem?
Kavsal je z ženinom in nevesto. Kar ni nič posebnega zanj. –Kamilica.
Zakaj bi seksal z moškim, ki se ima za žensko?
Seveda. –Ali heteroseksualko, ki se ima za homoseksualca?
Vsak dan. –Pa hemafrodite? –Premisliti bi moral.
Lahko že vsak poroči človeka? –Ne vsak. Kreditno kartico rabiš
in internetno povezavo. –Si raziskovala? –Vse raziščem.
Vedela sem, kje bova kupila hišo,
kje se nama bodo rodili otroci, v katero šolo bodo šli.
In kje naju bodo pokopali.
Postaneš duhovnik v spletni cerkvi? –Ne, samo poročati smeš.
Ne smeš pa krstiti otrok? –Ne. –Pa pogrebi? Barmicva?
Samo poroke. –Koliko faranov ima?
Nobenega, nima fare. –Verjame njegova cerkev v raj?
Nima cerkve. –Zakaj bi kdo prosil mojo mamo, naj bo priča?
Vem, kot bi poklical gospo s koso na tomografijo.
Če bi dobil kovanec vsakič, ko mi je rekla,
da ni moja služkinja. –Je rojena med Veliko krizo?
Ne, ona jo je povzročila. –Veš, kdo se smili meni? –Ti?
Annin oče. –Zakaj? Samo tu je, ni bil poročen z mojo mamo.
Ker je bil nekoč najpomembnejši moški v Anninem življenju.
ali NMVAŽ, če želiš. –Želim, ampak samo, če je nujno.
Nevarno je, ko oče tako preda štafeto.
Če je Danes, še ne pomeni, da je nategnil svojo hčer.
Dejansko je gojil zdrav odnos, poln ljubezni in ji iz dneva v dan,
iz leta v leto kazal, kako naj se dober moški vede
in jo tako pripravljal za zakon. –S Keithom. –Tako je.
Kot jagnje pred zakolom. Oba z očetom sta ranljiva.
Skupila jih bosta. Kot da prosita. Nimata šans. –Vsaj slišala si tako.
Vsake toliko postane nekdo polnoleten.
Ko bo dojela, kakšen kreten je Keith,
bo skrbno oblikovana samozavest razpadla.
Oče bo izgubil hčer in kje bo potem končala?
Tu, z nami ostalimi.
Nekoč sem oboževala to pesem. –Bi plesala?
Rekla sem nekoč. –Prav.
Zakaj? Bi ti plesal? –Seveda ne. Sovražim ples.
Bedarija in tratenje časa. –Čeprav ga imaš na pretek.
Mislil sem, da želiš ti plesati, da boš boljše volje.
Nočem in ne bi uspelo. –Prav. Rekel sem, da je prav.
Noben od naju noče plesati.
Lahko samo upam, da si bo Keith natrgal koljčno mišico.
Greva lahko na sprehod?
Kako so kaj čevlji? –Dobro.
Nisem hotela vložkov, imam pa mamine podplate.
So torej v redu? –Ja. –Dobro.
Po vsem s Keithom so mi postavili diagnozo PTSP-ja.
Bogataški PTSP. Privilegirani PTPS.
Vem, kaj misliš.
Zakaj ljudje sovražijo najbogatejši procent?
Ne sodim vanje. –Tudi jaz ne. –Živcira me,
ko ljudje tako nonšalantno razmetavajo s tem.
Kot da je kdo med tem procentom.
Kreteni, ki vodijo podjetja, ki jih kazensko preganjam,
ti pa nagrajuješ. –Najbogatejši 10 ali 20 %. Vseeno je.
Del družbe, ki ji ni treba skrbeti za osnovne reči.
Hrano, obleko, streho nad glavo, prevoz in policijske krogle.
Ne smemo imeti težav? –Smemo,
ampak nikogar ne zanimajo. –Upravičeno. Mene že ne.
Smo ničvredni, trivialni, naporni, brezčutni narcisi.
Nisem rekla, da nisem brezčutni narcis.
Tole izgleda slabo. –Nihče ne gleda.
Držimo sranje zase. –In jih obdržimo.
Ljudje iščejo bolečino v vsaki situaciji,
naj je še tako relativno srečna. –To ne pomeni, da želim to poslušati.
Oprosti, če bolečina moje sorte ni v modi.
Ampak samo takšno imam. –Zanimivo bi bilo in boljše,
da so nas otipavali duhovniki ali da smo brez noge, kot da kaj čutimo.
Teorijo imam o sebi. Moje telo
mi pošilja darvinovsko sporočilo,
s katerim mi govori, da nisem sposobna prenašati DNK-ja na naraščaj
in naj popustim pred naravno selekcijo.
Samo nadaljuj tako naprej. –Ogromno lahko dam.
Niti ne.
Jebenti, Frank! Kaj je to?
Po mojem je puma. –Je mogoče jaguar?
Ne vem, nisem paznik v živalskem vrtu.
Prevelik je za ocelota ali binturonga,
premali pa za panterja.
Saj je vseeno. Plenilska mačka je.
Mogoče ris? –Ljubi bog.
Vem, zakaj te ne skrbi. Ker bo napadel mene.
Zakaj? –Gledala sem, da napadejo najmanjše člane tropa.
Nisva trop, ampak gosta na poroki. –Ti se lahko rešiš,
samo zbeži. –Ti zbeži, jaz pa se bom boril.
Nisem šprinterka, na dolge steze tečem,
da si razbistrim misli. –Ja, prav. –Ti teci, jaz se bom borila.
Oba pobegniva in naj se nihče ne bori.
Nisva hitrejša od geparda. –Ni klinčevi gepard!
Nisva v Afriki. –V Iranu so.
Ne bodo naju slišali kričati. –Sovražim ljudi.
Vsaj Keithovo poroko boš uničila. –Res je.
Razen, če naju najdejo čez več tednov v koščkih.
V brlogu bodo najini kosi. Zadnja priložnost za beg.
Ne morem verjeti, da si zadnja oseba, s katero bom govorila.
Mogoče bodo reševalci. –Mogoče sem hemofilik.
Mogoče? Ne veš tega?
Ne, ker nekatere bolezni dobiš šele kot odrasel.
Recimo astmo. Moja prijateljica jo ima.
Zdaj pa beživa! –Dober si bil. –Grlo me peče.
Zakaj še tečeva? –Ker je pametno, da se oddaljiva od pume.
Mogoče je bil ris. –Ironija bi bila, da bi te jaz zadavil.
Zakaj moraš uničiti lep trenutek? –Jebenti!
Jebenti!
Dobro.
Ti si uničila trenutek, ne jaz.
Lindsay?
Dobro sem! Za božjo voljo!
Super. –Brez zraka sem ostala.
Še sreča, ker nimaš pojma.
Dolgo je od izpita prve pomoči.
Če bi si poškodovala hrbtenico,
me ne bi smel obračati, kot da sem palačinka. –Oprosti.
Po drugi strani pa si me rešil. –Naju.
Rekla sem ti, da bi napadel mene. Zakaj si me rešil?
Nisem te rešil. –Zakaj si me rešil? –Ker sem bedak.
Lahko bi umrla. –Od neumnosti.
Ne reci, da si dejansko plemenit.
Nisem. Sem pa pomislil, da imaš prav.
Mogoče si ogrožena. Očitno vse ve.
Nisem hotel, da me do smrti peče vest, ker te nisem rešil.
Razumem. –Nočem se imeti za sebičnega.
Frank. –Tako sebičnega.
Ob vsem drugem, kar mislim o sebi. –Razumem.
Nimam ravno za kaj živeti. –Ja.
Resnica. Kakor koli, hvala ti.
Kaj, klinca? –Oprosti. Ne vem, kaj me je pičilo.
Tudi jaz ne, jebenti! Kristus!
Prekleto! –Oprosti. –Kaj, klinca, ti je?
Ne vem.
Kaj, klinca! –Daj!
Ne morem, samo …
Oprosti.
Oprosti, samo … Težko se prepustim prijetnim dejavnostim.
Ja, še najmanj tej.
Spomnim se, kako dolgo že nisem, da bi se najraje ubil.
No, sama sem že dolgo prepričana, da je življenje grozna izkušnja
in da ne rabim še te zmede. –In pritiska.
Klinc, če je vse slabo. Če pa ni slabo, potem je pritisk ogromen.
Veš, kako dolgo nisem čutila naklonjenosti drugega človeka?
Pa brez naklonjenosti? –Skoraj enako dolgo.
Jaz nisem užival od leta 2006. –Včasih čutim odsotnost bolečine,
ki se mi zdi zdaj kot zadovoljstvo ali vsaj nekaj podobno temu.
Nimam zaščite. –Zakaj bi jo pa imel? Zakaj bi danes imel kondom?
Kakšne so možnosti? Astronomske? –In če zanosiš?
Gotovo imam sovražno maternico.
Seks zdaj ne bi bila najpametnejša odločitev.
Komu mar. Mislim, da ne more biti huje.
Dobro. –Ja? –Dobro.
Dobro.
Torej …
Dobro.
Kako je? –Dobro.
Bo vonj pritegnil pumo? –Mogoče je bil leopard.
Kako je zdaj? –Nenavadno, ampak prijetno znano.
Kot bi nehal z dolgo dieto in začneš spet kaditi.
Pa zdaj? –Imaš kakšne spolne bolezni?
Seveda nimam. Vse možne spolne revolucije so mi ušle.
Prva po Tinderju, druga po Caitlyn Jenner.
Tudi meni.
Uši. –Sramne uši imaš?
Ne, tam so prave uši. –Niso uši, ampak tarantele.
Ušem so podobne. –Niso. In ne napadajo ljudi.
Zdaj si izmišljuješ. –Ja, da bi lahko kavsala s tabo.
Opraviva s tem. –Prav.
Mama je rekla, naj uporabim dva kondoma.
Drugi je moral biti večji. Izgledal je kot merilnik za hitrost.
Traparija. En kondom bi povzročil pok drugega.
To je razširjenih nog odkrila poleti po 4. letniku
drugo dekle Auden, ki se je strinjala z vsem.
Kriče je stekla iz sobe za zabavo. –Seveda si seksal tam.
Neutenov interkom smo imeli. Kontrolna plošča je bila v kuhinji.
Od tam so moji stari poslušali in se pogovarjali z vsemi sobami.
Kuhinja je bila Orlovo gnezdo.
Ko je oče slišal Audenino kričanje,
je zavpil prek interkoma: Kaj se dogaja spodaj?
Povedal sem in potem je zavladala tišina. Mama je nato rekla,
da je večerja pripravljena. –Je tvoja mama kuhala?
V primeru, da delava otroka, bi raje sina ali hčer?
Zdaj me to vprašaš? –Da nama čas hitreje mine.
Sina. –Mama je rekla, da lahko naredim sina.
Tole bo v redu.
Ja, na vrhuncu moraš kričati: "Fant! Fant!"
Nehajva govoriti o tvoji mami. –Zakaj bi sploh hotela sina
glede na kakovost svojih odnosov z moškimi?
Mogoče iz maščevanja?
Kristus, Frank!
Kristus, jebenti!
Kristus, izgledaš, kot da boš bruhal!
Zakaj pa bi? Privlačna ženska si. –Ne za to.
Aja, oprosti. –Kristus!
Ne! Ne! –Ne?
Ne, ne. Samo pesimistična sem.
Dobro. –Mislim, da ne morem verjeti.
Dojel sem. –Ne! Ne, ne, ne!
Fant, fant!
Fant!
Kakor ti paše. –Si lahko malo tiho?
Prav. Bo mrzlo? –Ne bo.
Bo, diuralnost Paso Robla? Sprememba temperature zaradi vetra?
Se ne spoznaš na meteorologijo? –Ne!
Kristus, kelp. –Kelp?
Ja, kelp v moji vagini ali blizu nje.
Trava je. Na travi leživa.
Kot da je to bolje? Zaradi zibanja mislim na morje.
Kaj je? –Torbico sem imela.
Bi pijačo? –Vso pijačo, ki naj mi jo zlijejo v grlo.
Greva v tvojo sobo in odpreva minibar?
Greva v tvojo sobo in odpreva minibar.
Frank, živa sva. –Kaj ima to s čim?
Ne znam besedila. –Daj!
Dala bi vsa leta …
Da me spet nategneš.
Kaj?
Ni malo neumno?
Tip je bil nekoč predsednik odbora.
Ja, nekoč. –Vem, groza.
Resno? Čokolada? –Ne bova pila brez hrane. Alkoholiki to počnejo.
Čokolada je najdražja v minibaru ob … Vinu.
Naročiva raje sobno strežbo? –Niti pod razno!
Govoril sem z recepcijo. Dostavi dodajo
napitnino 17% in hotelsko nadomestilo. Kot da smo v Italiji.
Vedno sem se spraševala, zakaj dva kozarca, tudi ko potuješ sam.
Ker bi bil en beden. –Nazdraviva. Čemu? –Prosim te!
To ni hašiš! –Pod pižamo nimam ničesar.
Zakaj pa bi? Seksi je.
Nisem pričakovala spolnih odnosov ta vikend. Ali katerega drugega.
Tudi Superman ne bi videl skozi to pižamo.
Si torej poskusil? –Na vitežkih turnirjih so jo nosili.
Frank? –Tukaj. –Kaj si mislil prej, ko si rekel,
da sem privlačna ženska? –Kako to misliš?
Privlačna si. Prijetna za oko. –Si lahko natančnejši?
Tvoje poteze obraza ustrezajo zlatemu rezu. –Kaj?
Ena proti pol proti koren iz 5 plus ena. Zlati rez.
To vidiš z očesom? –Ocenjujem. Afroditine gube imaš.
Kaj pa je to? –Tako pravijo elegantnemu načinu,
kako se lice lepih žensk postavijo ob nasmešku.
Nežne gube se začnejo pri ličnici
in gredo navzdol po blagi diagonali
in usmerjajo pogled proti ustom.
Estetsko vznemirljivo je. –No …
Nisem še slišala za Afroditine gube.
Izmislil sem si jih. –Torej jih sploh ni!
To pomeni, da je kot ti, navadno sranje.
Ker ni imena na spletu, sem si ga izmislil.
Zdaj se je uveljavil. –Pa ja!
Po mojih izkušnjah je 90% ujemanja
med lepimi ženskami in Afroditinimi gubami.
Gube nimajo nič z raso ali narodnostjo.
Kaj še misliš o meni?
No …
Vitka si, ampak ne tako, da bi kazalo na motnje hranjenja.
Ukvarjaš se s profiliranjem. –Pritoži se.
Seksi obline imaš, ki niso vulgarne.
Vse je v razmerju, čvrsto, a ne pretirano,
kar me je od nekdaj čudilo in privlačilo.
Roke kažejo na kondicijo in nagnjenje k športu,
ne prestopi pa meje k lezbištvu.
Gležnji subtilno kažejo, da boš lahko do visoke starosti gibčna.
Ogabno, kako moški gledate ženske. –Na kratko,
si lepa, graciozna in elegantna.
In ne oblačiš se pretirano seksi.
Kot da veš, da je seksi oblačenje nasprotno stanju seksapilnosti.
Kažeš, da si je treba neke informacije zaslužiti
in jih ne deliš brezplačno vsakomur, ki pride mimo.
Če bi bili leta 1732.
Pohvalil sem te. –Za čistunko me imaš.
Reči hočem, da si izbrala težjo pot v spolno eksplicitnem času.
Izbrala si mistiko.
Ja, s pižamo si malo pretiravala, ampak vseeno čestitam za to.
Naj jaz analiziram tebe? –Ne. –Ja, želiš si.
Čeden si. Prodorne oči imaš.
Tvoji lasje … Ne bodo nikoli težava.
Kotički okoli ust se dotikajo, ampak ne presežejo navpične črte,
ki sekajo tvoje oči. V profilu je brada v ravni spodnje ustnice,
kar je idealno. Kar se telesa tiče,
si močan in konkreten, imaš obline, nisi koščen.
Obleka je za čisto petko. Zatlačiš si srajco,
ker veš, da je površnost brez zveze.
Nosiš nizki pas in imaš dobre čevlje. In …
In čudovit penis imaš. –Res?
Daj, Frank! Gotovo so ti že to povedali.
Ne. –Res je lep.
Raven je. Ne bi verjel, kako pogosta težava je to.
In baletne oblike je. Ni tako velik, da bi me skrbelo,
je pa dovolj velik, da ni predmet posmeha.
Sredino si zadel. –Hočeš reči, da Keithov penis ni raven?
Veš, da bi lahko preživela ves vikend, ne da bi si povedala tole?
Baletne oblike?
Ljudje so neumni in bedni. Samo živali smo.
Radi bi verjeli, da se za ljubeznijo skriva kozmična ljubezen,
privlači nas in glede na to se odločamo, izbiramo oblike, ki so nam všeč.
In barve in vonje, okuse in prostorska razmerja.
Res neumno. Tole pa je okusno.
Če pomislim, kako izgledajo ljudje, ko se poljubljajo ali seksajo,
bi bruhal. –Skoraj si.
Stanje človečnosti ni lepo ali transcendentno.
Na koncu vodi vse k ogabnim načinom ohranjanja vrste.
Če opazuješ, kako nekdo je
ali se gledaš v ogledalu med iztrebljanjem
ali se sprehajaš po South Coast Plazi … Veš, kaj mislim.
Jaz pa sem gledala, ko sva seksala in mislim, da sva dobro izgledala.
Moj oče je mislil, da zna igrati minigolf.
Čakaj.
Naj vidim, kako milo žvečiš. –Prosim?
Tako žvečiš, ko strašno uživaš v nečem, česar ne ješ pogosto.
Takole.
Res kdo to počne?
Jaz sem si izmislila. –Ti ni nerodno?
Daj, vsaj poskusi!
Lahko milo goltaš? –Lahko. –Lahko zdaj? –Lahko.
Spomnim se, ko sem te prvič videl.
Delna nefrektomija je bila.
Nadomeščala si dr. Sumnerjevo.
Kapico in masko si imela
in videl sem samo oči.
Spomnim se, da sem pomislil,
hvala bogu.
Več ne bi prenesel.
Ne razmišljajta o kavsu, ampak rešujta ljudi, ki crkujejo v bolnišnici.
Pacient ima kačo v sečevodu! –Kje sta dobila licenco?
Ko bo prišel moj čas, bom podpisala, naj me ne oživljajo.
Jaz ne bom. Hočem, da me. Naj me oživijo in mi podaljšajo življenje.
Naj me tresejo z elektriko, zabijejo injekcijo adrenalina v srce.
Kar je treba. –In če ni upanja? –Potem ga tako ni.
In če si v breme družini in s tem zdravstvu?
Briga me. Naj preložijo mojo smrt.
Tudi če ima repa boljše možganske valove. Gobe.
Mislila sem, da sovražiš življenje.–Saj ga. Dolgo bom mrtev, zato se mi ne mudi.
Bi rad otroke? –Raje sem mrtev v jarku.
Zakaj bi to storil revežem?
Iz istega razloga, kot želiš sam oživljanje.
Ker je tudi takšno življenje boljše od smrti.
To je grozen kraj za življenje.
Misliš na Kalifornijo ali na splošno? –Živim, nekaj že vem.
Nerojeni otroci pa nimajo pojma in zaslužijo si, da jih kdo zaščiti,
recimo pred življenjem. –To ni logično.
Nisem si izbral življenja, moja mama ga je.
Je še kaj bolj sebičnega?
Upam, da nisem noseča. –To ti pravim.
Zakaj je tvoj oče zapustil mamo?
Ker jo je lahko, ker se je lahko gibal.
Zakaj je obdržala oba priimka? –Ker misli, da je aristokratinja.
In tako dobi vso pošto. –Kaj pa je po tvojem
največja ovira za dober odnos s polbratom?
To, da je kreten. Zakaj sprašuješ? –Ne vem.
Ocenjujem tvoje atribute kot možnega partnerja.
Čeprav ne navijam za to, ker si čustveni invalid kot jaz.
Nimam atributov za partnerja, tako kot ti ne.
Bodoči partner je premočan izraz. Privlačnost, zanimanje, toleranca.
Ni prihodnosti. –Si se kar odločil? –V najino dobro.
Nimam pravice besede? –Ne, ker očitno slabo presojaš.
Kaj?
Končno bistro razmišljam po tvoji zaslugi.
Od pume nisem mislila na Keitha. –Vseeno priznaš, da je bila puma?
Veš, koliko mi to pomeni?
In če je to res, sva ti s pumo z veseljem pomagala.
Očitno ni dobro delati dobro.
Končno sem zaključila poglavje.
Ne verjamem tega in tudi ti raje ne. –Si pa želiš.
Ne skačeš od enega objekta ljubezni k drugemu.
Objekta tolerance. –Tako pride do napak.
Ves čas jih delam. Zdaj se vsaj zabavam.
Se zabavaš? –Ja. Prepirava se, a je upanje.
To je interludij. Vikend.
Oaza v času, kjer sva lahko intimna,
kot brezplačni vzorec salame v trgovini.
Zakaj ne? V trgovini si, nisi zajtrkoval, okus je dober
in salama ne pada po tleh.
In ko nihče ne gleda, vržeš zobotrebec na tla.
Saj nisi … Res to počneš? –Če ni košev za smeti.
Ne moreš pa vrniti uporabljenega zobotrebca.
Poglejva z druge strani. Morda …
Kaj … Kaj, če je le nekaj
na tovrstni poroki. In če sva vse razumela narobe?
Kaj … Vem.
Kaj, če si bil ti moj cilj in jaz tvoj.
In če se to nikoli ne ponovi?
Kaj, če je sreča nalezljiva?
Zakaj misliš, da je spoznavanje nekoga povezano s srečo?
Ker sem nekoč nekoga spoznala in sem bila srečna.
Skrbelo bi me, če bi se moja filozofija začela z nekoč.
Mene so vzgajali optimisti.
Si pa protislovna. Nisi gledala svoje zaroke?
Kako pa? –Kaj ti je?
Vse je v redu, samo zavestno zavrača ironijo.–Ni ti rešitve.
Morda sva rešila drug drugega. Si pomislil na to?
Ne, tudi ti ne bi smela.
Koliko ljudi se je spoznalo na poroki in nadaljevalo. –32.
Zakaj ne raztegneva oaze?
En dober dan tu, en dober dan tam. Kmalu jih je že nekaj.
Kdaj imava jutri let? –Ne vem. Okoli pol osmih.
Do jutri do pol osmih jo bom raztegnil. –Ni je smiselno podaljšati 4 sekunde,
če se ne odpreš možnostim.
Zakaj ti morajo mahati s prihodnostjo?
Ker to počnemo, ker je povezanost dragocena
in ker ni moralno, da se do tega vedeva
kot do minljive zveze, ker to potem postane.
Tako je. Trajnost je iluzija. –Nisem omenjala trajnosti.
Govorim o daljši začasnosti.
Kaj je smisel? –Povedala sem ti!
Ko se konča, si spet na začetku.
Ne bom odprt za to. –Pa se odpri vsaj za možnost odprtosti.
Ne bom.
Res?
Kristus. Mislim …
Skoraj bi … Veš, kaj? Če ne moreš ali nočeš,
pa ti ni treba. –To je moja odeja. –Moja odeja.
Stresi drobtine čipsa. –Stresi.
Če bi rada odšla, povej. –Seveda želim. –Ponovi.
Razpravljaš kot otrok. –Ti pa ješ kot rakun. –Ti pa vse uničiš.
In če se odprem možnosti odprtosti za možnost odprtosti?
Ena možnost preveč.
Daj. Vrni se v posteljo.
Odkrijva, s kom spi nefrolog.
Prav!
Samo do naslednjega oglasa in brez spolnih repriz.
Samo zato, ker me zanima, s kom spi nefrolog.
Prav.
Reče se repeta. –Repriza.
Repeta. –Repriza.
Kristus! Je to Kristalna noč? –Čistilka. Ne razume namiga.
Mas retardos!
Voda. Roža. Prosim?
Ne si smel biti tu.
To je moja soba. –Potem jaz ne smem biti tu.
Dobro.
Kako sem pristala tu? –S slabimi odločitvami.
Na tej polovici postelje mislim? –Zakaj mi teče kri iz nosa?
Hrbtenico sem si pokvarila. –Se počutiš nosečo?
Ne bi vedela. –Kaj ti pravi občutek?
Kot vedno. Ne poslušaj me. –Kako pa ga poslušaš?
Ne počutim se drugače. –Dobro.
Zakaj je to dobro? Zakaj bi si še bolj otežil situacijo?
Briga me za tvojo situacijo. Moja me skrbi.
Krasen si. –Ne bi smela spati skupaj.
Nisi mi pustil oditi. –Nisem hotel, da se slabo konča.
V sosednji sobi si. Nerodno bi bilo.
Tole pa ni?
Res sva poskusila.
Ampak človeku enkrat zmanjka optimizma, da bi vztrajal.
Ti nemi pridigar, jaz gluha čreda.
Pomembno je, da poveva, da se izogneva nerodnosti.
Misija opravljena.
Dobro.
Imaš vse?
Ja. Mislim.
Se lahko druživa na poslovilnem kosilu?
S kom pa naj bi se družila? Sama se lahko sicer obesim.
Natlačil si bom robec v nos in se oprhal. –To se mi zdi kot slovo.
Greva na letališče? –Blizu je. –15 minut.
Letalo pa gre … –Čez 5 ur.
Mogoče bo gneča. –Zakaj bi tvegala? –Posloviti bi se morala.
Adijo.
Bi poslovilno darilo? –Slovo je darilo zame.
Kdo je San Luis Obispo? Zakaj je postal svetnik?
Škof v 13. stoletju. Služil je revežem, zapustil Cerkev, umrl …
Zaradi tifusa. –In to je dovolj? –V košari je bilo.
Zakaj bi posvetili nekoga, ki je zapustil Cerkev?
Zakaj bi kalifornijsko mesto imenovali po Francozu?
Kaj pa prostor? So odnehali? –Ja.
Če se želim poročiti,
ne bi silila ljudi, da potujejo na poroko.
Ne razbijaj si glave s tem.
Ker si dober človek.
Ne, ker se ne boš poročila. –Daj!
Zakaj živimo? –Kristus!
Resno. Najino delo nima smisla.
Najini odnosi razpadejo. Vse se nama poruši.
Smisel je mit, kot si rekel. Zakaj potem živiva?
Pa tako sem užival v tišini. –Gre za to,
da mit ni mit za vsakogar. –Zanju gotovo je.
Poglej ju. Raje bi se zažgala, kot dala dol.
Ne veš. –Vem.
Mogoče je v mitu del resnice.
S srcem moraš verjeti v ta delček, za vsako ceno, kljub razumu.
Če verjameš, se mit pokaže kot mit
in nesmisel postane uresničena prerokba.
Naj se še tako trudim, ne razumem zamaškov na steklenicah vina.
Druge moraš spodbujati, da verjamejo v mit,
ker če verjamejo, zmorejo vse. Lahko se smejejo, jočejo,
upajo, volijo, se poročijo. Drugače ne morejo.
Ne zares. Lahko so le površno srečni.
To pa je slabost.
Ti zamaški so kičasti.
In če se zaljubiva?
Ne razumni narobe, ne obožujem plute.
Si jo videla na steni? Traparija! Ko pa gre za vino …
Da ti elan. –In če vsi žarijo ljubezen?
Ne trapaj. –In če ni nihče odporen na to? Niti midva?
Nehaj!
Napako bi naredila, če ne sprejmeva tega čudeža. –Med nama ni bilo čudeža.
Prej debakel. Morda nisi tako mislila.
Ni čudno, da sta se takšna človeka uspela povezati?
Moje življenje je debakel. –Čudež je bil!
Ves čas sva morala biti skupaj. V sosednjih sobah,
ušla sva smrti. Čakaš goreč grm?
Ne morem verjeti, da spet to načenjaš.
Mislil sem, da sva zmenjena.
Čez eno uro se posloviva kot prijatelja. –Ampak globoko
v pokvarjeni notranjosti, si ne želiš
nečesa čistega in groteskno lepega? –Ne.
Si ne želiš romantike,
ki potrjuje tvoje upanje, ne cinizma? –Ne.
Nočeš verjeti, da se to dogaja? –Ne, obožujem svoj cinizem
in se ob njem počutim prijetno.
Kot pod toplim pokrivalom svojega dreka.
Ja, udobno se počutim pod tem.
In če se zaljubiva? –Ljubi bog!
Kaj, če je videti takole? –Katastrofalno bi se končalo.
In če se ne? –Bo se. –Vem. –Dobro.
Ampak … –Nehaj.
Nehaj!
Ampak …
Jebenti.
Ni smešno. Prosim, ne smej se mi. –Iz ljubezni se smejem.
Ne smeješ se, če koga ljubiš. Smeješ se, če ga preziraš.
Ne, smejem se, ker je prikupno. –Res? –Ja, ampak bom nehala.
Hvala.
Frank? –Prosim?
Ti občutek nič ne govori zame? –Ne.
Nekaj ti. –Ti si rekla, da ne verjemi občutku.
Res je. Pizdun mi že dolgo laže.
A ga bom spet poslušala. –Zakaj? Koliko dreka ti mora pasti na glavo,
da bi nosila klobuk? –Ne moreš umreti, če skočiš iz kleti.
Seveda lahko. V cev lahko udariš.
Želel si boš sprejeti čudež.
Kako hlače, John Wayne Bobbitt? –Lepljive so.
Ne bova izmenjala podatkov.
Ni smiselno. –To sem rekla.
Veselilo me je. –Enako.
Vem, kaj boš rekel. Da je težava v tebi, ne v meni.
Ne, v tebi je. V tebi je. –Vem.
V tebi je težava. –Ja.
Všeč mi je poklon.
Zakaj se nisva spoznala pred 7 leti? –Srečo sva imela.
Catalina Drive 14, Newport Beach, prosim.
Ne govori točnega naslova. Ne veš, kdo vozi.
Hvala, ker te skrbi zame.
Ne skrbi me, vsakomur bi to rekel.
Vrsta nastaja. Še drugi ljudje so na svetu.
Res?
Imate piščalko?
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: www.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
KDO SPLOH MARA POROKE?
ALI NARCIS NE SME UMRETI, KER BI TO POMENILO KONEC SVETA